Vsak sončni vzhod prinese nov dan. Nov začetek.
Upanje, da bo danes bolje kot včeraj.
Ampak ne zame. Jaz sem Ip.
Toje moja družina, Krudovi.
Če vam ni potegnilo po kožah in nizkih čelih, smojamski Ijudje.
Čas smo preživljali vjami, v temi.
Noč za nočjo, dan za dnem.
Ja, Ijubo doma.
Če smo šli ven, smo v surovem svetu iskali hrano.
Jaz pa sem se trudila prenašati domače.
Samo mi smo ostali. Prej smo imeli sosede.
Gortoveje speštal mamut.
Horkoveje požrl peščeni gad.
Erfoveje pokončal komar,
Trogove pa prehlad.
Krudovi, to smo mi,
smo preživeli zaradi očeta.
Bilje močan in spoštovalje pravila.
Tista na stenah votline. Novo je slabo. Radovednostje slaba.
Ponoči ne hodi ven. Na kratko, vse zabavnoje slabo.
Takje moj svet.
A toje zgodba o tem, kako seje v hipu vse spremenilo.
Ker nismo vedeli, da se svetu
napoveduje konec.
Nič na stenah nas ni pripravilo na to.
Morala bi počakati na moj znak, Ip.
Ne!
Celo večnost smo bili v jami.
Trije dnevi niso cela večnost. - V tej družini so.
Ip, pridi dol. Zakaj je s tabo vse taka drama?
Ne, Sonči. Vrni se.
Ne pozabi na znak. Pridne punčke počakajo na znak. Uga.
Ko jo bom ujela, bom šla nazaj, pa daj znak. -Zdaj si že zunaj.
Jaz še čakam, ata. - Ni treba, Klump. Pridi ven.
Kako naj brez znaka vem, da si moj ata?
Znak ni za prepoznavo, ampak da veš, da me ni požrla žival.
Zakaj je potem znak živalski glas? Ni zavajajoč?
Kaj pa vem. Počakal bom na znak.
Mama, lahko gremo.
Mama?
Še sem živa. - Upati ni greh.
Ti si pa še zavaljen. - Postavitev za zajtrk!
Pokažite, kako lovi jamski človek. Hitro.
Glasno. Družno.
In ne pozabite na strah!
KRUDOVI
Juhej, zajtrk.
Kdo je na vrsti? Metala bova. Ko bo v zraku, reci.
Glava!
Hrbet. Klump gre. Na mesta.
Dobro. Klump, zdaj.
Daj že.
To! Nesi ga v jamo.
Izpusti otroka!
Daj jih, Sonči!
Daj ju, mama! Za vse Krudove!
Starka na tleh! Ip, maščuj me!
Hvala.
Ip! -Ujemi!
Ata, lahko zdaj jemo? - Ko bomo doma.
Ip, zavore.
Ip!
Kdo je lačen? - Bravo, ata.
Izvoli, Klump. Srkni.
Žal mi je. - Danes bo hitra hrana.
Nič hudega. Prejšnji teden sem jedel.
Dva prsta do teme! - Gremo, Krudovi. Hitro.
Dajmo, dajmo. Tema je smrt. Saj veste.
Polna luna je. Kopanje.
Rešite se! -Ti tudi. - Fino zaščitno plast imam.
Mama, mravlje imaš.
Vidiš? Sonči se ne upira.
Je še zunaj? - Veš, da ne mara votline.
Jutri se vrni.
Zakaj ne mara votline? Prijetna je.
Malo je mračna, Grug. - Ni tako hudo.
Ip! Ip?
Pridi že, da bom zaprl.
Ip!
Že grem.
Hitro.
Ip! Dol!
Za las. - Ne bi me ujel.
Kaj si počela zgoraj? -Ne vem. - Kaj si iskala? -Nič.
Zakaj si potem šla gor? -Ne vem. - Zakaj ne veš? Nehaj iskati.
Živi smo, ker se bojimo. Ne pozabi na strah.
Kam to pelje? - Kaj praviš?
V čem je smisel? Zakaj to počnemo?
Preživetje ni zabava. - Nič ni zabava.
Bi prišla dol? Ip. - Grug.
Ja. -Dol. - Ja, prav. Samo... -Dol.
Zakaj mora imeti svojo polico? - O marsičem premleva,
zato mora imeti mir. - Kaj melje? Bo še dolgo?
Že zdaj me ne posluša. - Vidiš, da posluša.
Preživela bo samo po naših pravilih.
Povej zgodbo, to ji je všeč. - Dober... Vam povem zgodbo?
Ja, povej.
Velja. Posodiš tole? Hvala. Ip, tvoj stari Ijubljenček.
Že leta se ne igram z njim.
Zgodba govori o medvedki Hrusti.
Dolgo tega je bila živa in zdrava.
Ker je poslušala očeta
ter živela po pravilih, v temi in strahu. Zato je bila srečna
Mučila pa jo je strašna težava.
Bila je preveč radovedna.
Grug. -Ja, ja. Nekega dne je plezala na drevo.
Zamikalo jo je splezati v samo krošnjo.
Ko pa se je povzpela vanjo,
je zagledala nekaj novega in umrla!
Kar tako? -Ja.
Z obrazom, okamnelim v zadnji grozi.
Vedno se enako konča. -Nikoli ne bom poskusil nič novega.
Pravilno, Klump. - Nabrusite si zobe in na kup.
Dol.
Zraka. -Govoriš. - Človek sem, kot ti.
No, recimo.
Dobro, dobro.
Lahko nehaš...
Žgečka.
Tiho! Ne bi smela priti sem.
Ip ni nikjer. -Kaj? Grug! - Ostani v jami.
Si pa močna.
Ne! Moj je. - Prosim! Počakaj. -Ne!
Umira! Rešil ga bom. -Jaz sem ga ujela. -Prosim. Ne maram teme.
Dajmo, dajmo.
Uboga, kar mu ukažeš? - Ja, recimo.
Sonce? - Ne, ne. Ogenj.
Živjo, ogenj.
Ni živ. - Rekel si, da umira.
Oprosti. - Je prišel od tam kot ti?
Ne, naredim ga. - Naredi ga še zame.
Naredi! -Ne pride iz mene. - Naredi ga!
To pa večkrat počneš.
Si mrtev? Lahko vzamem tvoj ogenj, če si mrtev?
Stran! - Mrzle so!
Misliš? Slušne školjke, vključi.
Strinjam se. Tigrica, takoj moramo stran.
Ne poznam te.
Jaz sem Fant. - Fant?
To je Stisk. Kuhar, sogovornik, navigator. In hlače mi drži gor.
Kaj je "hlačemi"? - Kdo si pa ti?
Ip. -Naj ti pojasnim. Svet gre po zlu.
Kaj? - Temu pravim "konec".
Kako veš? - Videl sem. Približuje se.
Tla se bodo tresla in počila. Vse bo padlo noter.
Ogenj. Lava. Nočem pretiravati, ampak...
Vse, na čemer stojimo, bo izginilo.
Više moramo. Tam naprej je gora, ki je naša edina možnost.
Pridi z mano.
Ne morem. - Prav.
Vzemi.
Če preživiš, pokliči.
Hvala.
Si še tu?
Ata! -Si cela? Kaj te je odneslo?
Nič. Sama sem odšla.
Kaj? - Lahko razložim.
Zmeraj me utišaš. - Jamski arest zate.
Ip! -Mama.
Kaj se je zgodilo? -Tako sem besen, da nimam besed.
Ip? -Ne boš verjela. Odkrila sem nekaj novega.
Novega? - To pa ni dobro. -Ne!
Ostani v bojnem krogu. - Ni slabo. -Novo je vedno slabo.
Ne, bil je prijazen. - Prosim? On?
Mislila sem, da je svinja, potem pa je postal možak.
Čudno. Po navadi je obratno.
Ip ima pa pujsa. Ip ima...
Res je bil človek. Poklicala ga bom.
Kaj vas je pičilo? - Tole je nevarno.
Ne, lepo je! Bi radi videli, kaj je nevarno? Poglejte.
Moj šnofelj! - Nehaj!
Gremo v jamo, kjer boš ostala, dokler ne boš starejša od...
Nje! -Kaj?
Ne boš me v nedogled zapiral!
Svaril je pred tem.
V votlino!
Hitro!
Pazite!
Stojte!
Ste vsi celi? - Smo.
Grug, votlina...
Ni je več.
Ne.
To morate videti.
Pojdimo tja. -Ne. Nihče ne bo nikamor šel.
Kaj je poba še povedal?
Grug? - Naprej, hitro! Gremo!
Eden, dva, trije, štirje, pet...
Šest.
Kje smo? - Ne vem točno.
Spodaj. Nekje niže.
Eno je jasno. Ne moremo nazaj.
Sonči? Kaj pa je?
Ne, ne. Vrni se, Sonči!
Ne smemo ostati na odprtem.
Najti moramo jamo. Hodite po mojih stopinjah.
Brez besed. Da nas ne opazi kaj velikega.
Stojte.
Dobro. Stojte.
Počakajte.
Dobro. Stojte.
Stojte.
Ata, samo da vem... Iščemo enako votlino?
Če mene vprašate... Na glas razmišljam. Če bi izbiral jaz,
bi izbral manjšo.
Počakajte.
Ata? - Prepustite meni.
Tako, ata! Razbij jih! Jih že imaš...
Od sile so. - To pa je hec.
Že vem, ata. Ne zaletavaj se v pesti.
Ko boš končal, moramo naprej.
Jasno. Ve se, kdo je boljši.
Plezajte!
Jama! Noter! Gremo, hitro.
Jama ima jezik. Zakon!
Eden, dva, trije, štirje, pet, šest.
In sedem, če štejemo še morilskega mačka.
Boji se teme.
Počakajte, mi se je tudi.
Bojni krog!
Ip!
Jamci! -Jamci? -Jamski Ijudje. Niso dosti boljši od živali.
Vidiš njihova nizka čela? - Ja. -Velikanske zobe?
Ja. -Dolge kocine? Ta ima celo rep.
Ja. -Zamiži. Moral jih bom pobiti.
Ne! To so moji domači. - Kaj?
Sonce drži! - Ne, to je ogenj.
Od kod je prišel? -Naredi ga. - Naredi ga še zame.
Ne pride iz njega. - Naredi ga!
S hčerko sta si zelo podobna. - Krasno, pokvaril si ga.
Sončkov dojenček. - Nazaj. Ne vemo, kaj hoče.
Tu bomo sedeli in čakali na sonce.
Jutri bomo našli jamo in pozabili na današnji dan.
Mar ni zabavno? Pusti ga. Ne veš, kje se je valjal.
Sonči trpinči ogenj. - Ne, Sonči. Ogenj ni igrača.
Srčkan malček. - Nazaj.
Ne, ne. Počakaj!
Všeč sem mu. Ugriznil me je!
Klump! Skrij se v visoko suho travo.
Nehaj. Šele devet let imam. Grizejo me!
Novi ogenjčki.
Živjo. -Tvoj oče bi me najraje ubil.
Ja. Ne bom mu dovolila.
Potrpi, sinko. Vrni se!
Nehaj! Pusti me!
Stran! Stran! - Jejte, malčki.
Ne oblizuj me!
Crkni!
Pa sem vas!
Ko jih spoznaš, niso tako grozni.
Kdo ste? - Oprosti.
Mi smo Krudovi. Kdo si pa ti?
Fant. - Pozdravljen, Fant.
Videti je kot čarovnija, diši pa kot hrana.
Ne jej tega, novo je.
Še smo živi! - Daj, še jej.
Kje je Fant?
Ne! -Kam pa greš? - Gora, visoko, konec sveta.
To je že mimo. Uničilo nam je jamo.
To je bil šele začetek konca. Konec konca še pride.
Ip, spusti.
Ne sme kar oditi. Kaj, če do večera ne najdemo jame?
Kaj, če bo trajalo več dni? Če se vrnejo ptiči.
Potrebujemo ogenj, butelj!
Ostal boš, dokler ne najdemo jame.
Kaj? Ne. Z vami nočem imeti nič.
Vi ostanite, jaz pa grem. Imam sanje, cilj, razlog, da živim.
Nič več. -Kaj praviš na to? Pojdimo k tisti gori.
Predaleč je. - Ata bi res rad našel votlino.
Na gori so votline. - Si že bil tam?
Gora je. Gore so varne. Tam so votline.
In voda. In koli. -Mama, slišiš? Lahko bom imel svoj kol.
Ja, jame in koli. Krepela. Pojdimo.
Tiho!
Čuden stvor.
Ne, ne. Pusti ga. To je Stisk.
Odločil sem se. Šli bomo h gori.
Ne vem, zakaj. Šesti čut. Zdi se mi prav.
Kaj vem. Nismo še pešačili tako daleč.
Moje noge ne bodo zmogle. - Ne bom dovolj dolgo živa.
Pojdimo. Pomislite, no.
Vsa družina na dolgem pohodu do gore.
Vse dneve in noči skupaj. Zgodbe, smeh.
Zbližali se bomo.
Dol! -Če nisi dovolj močan, je ne glej v oči.
Drži šape na svoji strani steze.
Ni zabavno? Najino prvo skupno potovanje.
Ne porivaj, da ti ne izpulim jezika. -Bi radi šli nazaj?
V trenutku se bomo obrnili. - Ata, tišči me.
Zdržal boš. -Ne bom. - Ne tlači tega v usta.
Dotikam se... - Oma. -Še me tišči.
Stopi za tisto grudo in hitro opravi.
Nekaj me grize! -Kdo bi zameril? - Ga lahko jaz malo nosim?
Ne. - Ga lahko zdaj? -Ne.
Zdaj? -Ne. -Zdaj? - Ves dan lahko zdržim.
Ne, ne, ne in še vedno ne.
Nočem umreti na prazen želodec. - Grug, vsi smo utrujeni.
Jedli bomo, ko bomo prispeli. - Predolgo traja!
Malicala bom. - Nikar. Zabodel vas bo.
Ljubljenček je, ne hrana. - Kaj je Ijubljenček?
Žival, ki je ne poješ. - Mi jim rečemo otroci.
Nihče ne bi smel imeti Ijubljenčka. Čudno je.
Hrana! -Ne, prosim! - Ne to. Tisto!
Ob hrani je vse bolje. Pokaži lovski fris.
Ne ti. Še velja jamski arest. Pridi, Klump. -Noge me bolijo.
Napeta si. -Nisem. -Rada bi počela isto kot onadva.
Nisem bil pripravljen.
Prihajam! - Zakaj to počneš?
Kaj delata? -Lovita. - Stran! Pusti me!
Ne, resno. Kaj delata? - Tono jajc imaš. Izlezi novo.
Norčuješ se.
Kdo bi jedel škorpijona?
Kaj pa jajce in ptič? - Ušel je.
Ampak ko me je potlačil v tla, me je zgrabil škorpijon.
Razpletlo se je tako, da ga zdaj jemo. Vsi zadovoljni.
Premalo je! Še sem lačna!
Hočem še.
Poglej. Saj me ne bo pojedla, kaj?
Preveč si koščen. Če bi že koga...
Mama! - Ne spusti!
Prinesite palico!
Pusti me! Pošast nemarna. Hitro, palico v usta!
Še miga. Udari jo s kamnom.
Uga, lopni jo po nogah.
Zakaj se kotališ stran? - Rad bi jedel.
Dobiš lahko ogromno žužkov. -Prosim.
Lahko loviš z mano. - Res?
Pojdite brez mene. Mrgolijo. Spominjajte se me.
V redu.
Kako rečeš temu? - Past.
Kaj naredi? - Veš...
Kako dolgo si že sam?
No, kaj zdaj?
Kako dobro igraš?
Odlično ti gre.
Ne. Oprosti. Ta je tvoja. -Dovoli.
Druga roka...
Umakni roko. -Umikam.
Spodaj grem.
Ni stopil v tvojo past.
Sem opazil.
Kje je Ip?
Enkratna je.
Ip! - Ne, ata!
Poplava okusa.
Očitno ne bo ostalo nič za potem. -Kaj je "zapotem"?
Ko je hrane toliko, da ostane. - Nikoli je ni toliko.
Grug, povej zgodbo.
Dober predlog. Ste za zgodbo? -Ja, povej jo.
Pred davnimi časi je živela tigrica.
Z družino je bivala v jami. Imeli so več pravil,
najpomembnejše pa je bilo, da ponoči nihče ne sme ven.
Vrata so bila težka, zato bi si to vsak lahko zapomnil.
Zlahka. - Vem.
Toda ko so vsi spali, je odšla ven.
Ne! -Ja! Takoj ko je odnesla pete, je jamo zasulo.
Odšli so na dolgo zoprno pot
z nekim neznanim čudakom in umrli!
Konec.
Tega pa nisem pričakoval. Preobrat.
Moje se drugače končajo. - To! Dve zgodbi.
Prav. Ampak moja ne bo tako dobra.
Pred davnimi časi je živela lepa tigrica.
Z družino je bivala v jami.
Starša sta ji govorila, da lahko gre, kamor hoče,
samo ne k pečini, ker lahko pade.
In umre. Dobra zgodba.
Toda ko nihče ni gledal,
je šla k pečini. Kajti bliže robu je bila,
več je slišala, več je videla in več je občutila.
Nazadnje je prišla do samega roba.
Uzrla je svetlobo. Ko je segla po njej,
ji je spodrsnilo. - In je padla.
In je poletela.
Kam je letela? - V Jutrišnji dan.
V Jutrišnji dan? -Kjer na nebu žari nešteto sonc.
Gotovo je svetlo. -Nekam, kjer ni kot včeraj ali danes.
Nekam, kjer je bolje.
Jutrišnji dan ni kraj.
Ne vidiš ga! - Ja, pa je.
Videl sem ga.
Tja sem namenjen.
Mi pa smo namenjeni v Mižale.
Ko bomo vstali, bomo našli kraj z vsem.
Jutrišnji dan? - Votlino.
Skoraj bi nas ujelo. -Ne. - Hitreje moramo naprej.
Poznate kakšno drugo hitrost od sprehajalne?
Celo racanje bo v redu.
Lahko nekaj vprašam? Kako je tigrica letela?
Zgovoren sem le, ko nisem v hlodu. Sem pač čuden.
Prepusti meni.
Klump, na obrazu imaš pajka.
Zunaj je!
Ne stopite na te koničaste kamne. -Na te?
Ne stopite nanje! - Umaknita se, babi.
Halo? Nihče ne posluša.
Po njih ne morete hoditi!
Takoj pridi nazaj! - Pa je šlo preživetje.
In naš hlod.
Skakanje pomaga samo za trenutek, potem pa ne več.
Kaj, če... Ne hodite po rokah. Nič manj ne boli.
Pojdiva.
Lahko vam pomagam, ampak odslej bo drugače.
Ne boš me več nosil v hlodu. Vrzi ga.
Brcni ga.
Še dlje.
Je treba?
Prav, brihta, kaj pa zdaj?
Pridni ribici.
Dobro, lahko pogledaš.
Krasni so! Kje so moja stopala? -Še jih imaš.
Težka si. - Res? Hvala!
Počakajta!
V redu. Vstala je. Oba sva cela.
Čevlji so izvrstni! Kje dobivaš te ideje?
Temu rečem možgani. Po mojem ideje pridejo iz njih.
Ata, jaz pa nimam možgana.
Do zdaj smo se znašli tudi brez možganov.
Ne potrebujemo jih, ker imamo tole.
To je prava stvar. Ideje so za mevže.
Zdaj pa h gori!
Enkratni so!
Pridni ribi. Ne pojejta mi nog.
Kako je tigrica letela?
Na soncu je odjezdila v Jutrišnji dan.
Ne, ne, ne.
Živjo, ata.
Adijo, ata.
Saj veste, kaj je dež, ne? - Ne hodimo veliko ven.
Zdi se nevarno.
To rečeš za vse. - Previdno. -Res? Prav.
Ne, ne, ne. Ni v redu.
Medved pa: "Vaša jama? Vanjo že en teden mečem kosti." -Teden!
Smešna zgodba. - Ni zgodba, šala je.
Kaj je šala? -Izmišljotina, ki te spravi v smeh.
Ena zate. -Hvala. - Ena zate in še zate.
Dobro. Dobro! Nehajte!
Zakaj ima vsak otrok svojo? - Kdor bo v težavah, bo poklical.
Hočeš, da se ločimo?
Preverili bomo več poti. Najhitreje bo šlo.
Vedno smo skupaj. Po tvoje ni varno. -Zmogli bodo. -Ja, bomo.
Ne, ne, ne. Jaz moram paziti na vas.
Še vedno sem glavni. Ne bomo se ločili.
Razen vaju. Konec debate.
Kje je kdo? Ste živi in zdravi?
Nič nam ni. - Ata, malo izgubljam živce.
Povej, kaj naj naredim. - Počakaj tam, našel te bom.
Ne, to bi trajalo. Pojdite naprej, pa bomo prišli ven.
Ata?
Ja. Prav.
Ne pozabite na strah. - Vem, da zmorete!
Vse bo v redu. Samo omedlel bom.
Sonči!
Še eno mi daj.
Tole ti je padlo.
Pridi z mano.
K nogi. Ujemi!
Oma?
Mama?
Grug?
Ponj bom šla.
Priden. Kdo je priden? Ti, ja. Poglej ga.
Naj ti izberem ime? Klical te bom Hektor.
Znaš kakšen trik? Kotali se. Daj, Hektor.
Priden, Hektor!
Nekoč sem bila zaljubljena. On je bil lovec, jaz nabiralka.
Velik škandal.
Pitala sva se z jagodami, plesala.
Potem mu je oče razbil glavo in me dal vašemu dedu.
Krudovi! Pridite dol.
Nič hudega jim ni. Fant je z njimi.
Prav. Hvala.
Hvala za ta zanimiv podatek.
Gor grem.
Ti pa pridi, ko ne boš več tako siten!
Spalni kup?
Zgodba?
Zanima koga?
Torg pa je rekel: "Če poznam? Narisal sem!"
Ne razumem.
Ni ti bilo prav, da smo šli s tabo,
ampak za njimi je najlepši dan v življenju.
Hvala za to.
Nekaj bi vam pokazal.
Nešteto sonc.
Vsako, ki prileti čez nebo, se tu ustavi.
Jutrišnji dan. - Tam bomo varni.
S Fantom bom šla. - Ne. Ne moja punčka.
Pojdite z nama. - Ne brez Gruga.
Govori zase. Jaz grem.
Res, mama? Zdaj? -Grug nima pojma, kako naj nas varuje.
O ničemer nima pojma!
Ni res. Se spomniš, ko je...
Odpri oči. Če bi dobil pametno idejo,
bi umrla od infarkta.
Grug? - Ata! -Ata!
Velik možak je. Kako lahko izgine?
Mogoče ga je videla tista grdavša.
Ne vem, kje je. - Kaj počneš?
Zaradi poplave idej vso noč nisem spal.
Je to kača? - Pas, nov in izboljšan.
Celo sam se zateguje!
Kaj imaš na glavi? - Poskus iz obupa.
To je zaplata. Rima se z ata.
Temu rečem prevoz. Rima se z ata.
Ne rima se... - Šlo bo hitreje kot s čevlji.
Ne zaostajajte!
Jaz bi ga tudi rad imel.
Pozabite na risanje. Temu rečem posnetek.
Še enkrat. Zamižal sem.
To so špegli. - Sonce mi ne sije več v oči.
Od kod te ideje? - Ker nimam možganov,
prihajajo iz želodca. Iz globin se dvignejo v glavo.
Grug, naprej moramo. - Imam ideje. Razmišljam.
Temu pravim bivalnik. Ni od sile?
To pa je dvigovalnik.
Mama? - Ja. Grozno je.
Skoraj se mi smili.
Ne, pa se mi ne.
Kaj bi rad dosegel?
Če bi še jaz dobival ideje
kot Fant, bi me Ip mogoče poslušala.
In morda ne bi odšla z njim.
Grug, to te je gnalo?
In upal sem, da bo ubilo taščo.
Vsi zadovoljni.
Prispeli smo!
Votlina! Vsi noter.
Hitro. Pojdimo. Noter!
Ne!
Nič več votlin. - Kaj?
S Fantom bomo na soncu odjezdili v Jutrišnji dan!
Trenutek. Vsi?
Klump?
Žal mi je.
Nehaj trepetati za nas.
Moram trepetati in spoštovati pravila.
Tu ne veljajo več! - Zaradi njih smo živi!
Ampak nismo živeli! Samo umrli nismo.
To ni isto. - Morate me poslušati.
Če bi te, bi bili že mrtvi!
Zdaj moramo iti s Fantom.
Fant.
Fant? Beži!
Neumnost. Časa zmanjkuje. Vse se podira,
ti pa si iracionalen in nepraktičen. -Tujke me jezijo!
Kar govori. - Protiukrepi!
Zjutraj si bil drugačen. Človek idej. Napreden.
Jamski človek sem! - Ne, ne, počakaj!
Ne! -Kaj je tole, kar brani, da bi te užgal?
Katran. - Ne. Moram nazaj k njim.
Ne opletaj. - Ne! -Grug, nehaj!
Nihče se ne reši.
Verjemi, jaz že vem.
Tvoji... - Domači, ja.
Žal mi je.
Bil sem še majhen.
Zadnje besede staršev so bile: "Ne skrivaj se.
Živi.
Pojdi za soncem, pa boš našel jutrišnji dan."
Šel si za svetlobo. Moja hči ti je zelo podobna.
Ne. Taka je kot ti.
Ima te rada, ampak to pozabi povedati.
Kot ti njej.
Preveč sem razmišljal, kako naj jih varujem.
Nič hudega. Očetje ste pač taki.
Tako je.
Ampak tu sva nemočna. Potrebujeva eno tvojih idej.
Daj, saj se boš domislil.
Stisk! Krizni generator idej. Vključi!
Že vem.
Ja, vem. Dela s tem, kar je pri roki. Dajva.
Tamle je.
Stisk, hočem romantiko, dramo, iskrenost. Gani me.
Vidi nas. Začniva. Izkaži se.
Ne pride bliže. - Lutka ne kaže dovolj strahu.
Ti bom že pokazal strah. Daj palice.
Drži se!
To! Uspelo ti je.
Grug! -Ata! - V redu sva.
Ja.
V redu sva.
Grug, ti povej.
Pojdimo v Jutrišnji dan.
Hitro! Dajmo. Uspelo nam bo.
Prav si imel. - Tamle je. Sonce.
Saj bo šlo! Odjezdili bomo v Jutrišnji dan.
Tecite!
Ne razumem.
Sonce je bilo tukaj.
Moramo nazaj v votlino. Hitro, hitro.
Ostanite skupaj. Pojdimo.
Držite me za roko. Pridi, Klump. Ostanimo skupaj.
Grug, kaj je s tabo?
Če bomo ostali, bomo umrli!
Poslušaj me. Moramo nazaj v votlino.
Nič več teme.
Nič več skrivanja.
Nič več jam.
Zakaj smo prišli sem?
Sledili smo svetlobi.
Sem, kar sem. Nimam idej.
Imam pa mišice.
Zdaj potrebujete samo to.
Ne vemo, kaj je tam. Morda nič. Preveč je tvegano.
Priložnost je.
Jaz jo bom zgrabil.
Odkar te poznam, sem te hotel vreči stran.
To je šala, kajne? - Kaj je šala?
Živ je!
Živ je.
Dobro, Klump. Zdaj pa ti. - Ne boš šel z nami, kajne?
Če boš ti preživel, bom tudi jaz.
Ne!
Izkazal si se.
Dada!
Oma. -Brez cmerjenja. Vrzi me.
Počakaj. Danes si me presenetil.
Tumbelj.
Še sem živa!
Pojdi. -Ne. Preveč mi leži na srcu.
Vse moram popraviti, pa ni časa. -Bom jaz.
Ni slabo.
Kako rečeš temu?
Mogoče bi mu rekel objem.
Rima se z ata.
Lahko pa spremeniš.
Ne, objem mi je všeč.
Rad te imam.
Jaz...
Ata...
Bojim se. - Pozabi na strah.
Tam je! Vidim ga.
Uspelo mi je!
Nazaj! Tam bodi!
V težavah so. Zdržite, že grem!
Kako naj pridem čez? Misli! Kaj bi naredil Fant?
Kaj bi naredil Fant?
Kaj bi naredil jaz?
Primi.
Imam
idejo!
Beži!
To!
Hektor? Poznam ga.
Držite se!
Tukaj ni varno.
Jaz grem.
Nisem mu povedala.
Če bi bil oče tukaj, bi rekel...
Ne bodite v napoto!
Dobro ga posnemaš.
Umaknite se!
Dada! - Prišel je!
Sonce jezdi.
Ampak ne najbolje. Umaknite se mu!
Ata! -Grug! -Kje je nevarnost? Kdo je trobil?
Tudi jaz te imam rada!
Eden, dva, trije, štirje,
pet, šest
in sedem.
In pol.
In osem.
Devet. -Hektor! Ata, rešil si ga!
Prav je, da imaš Ijubljenčka.
Jaz sem bolj za mačke.
Ne.
To morate videti.
Pojdimo tja. - Ja! Prostor!
Čakajte!
To semjaz. Ime mije Ip.
Toje moja družina, Krudovi.
Če vam po barvi in Ijubljenčkih ni potegnilo,
nismo večjamski Ijudje.
Še enkrat. Zamižal sem.
Naš svetje še nevaren,
a vemo, da bomo preživeli.
Ker ne ubogamo več pravil, ki so nas zadrževala v mraku.
In ker namje oče pokazal, da se vsak lahko spremeni.
Izpusti otroka!
Recimo.
Odslej bomo živeli tukaj
in šli v svetle dni.
Prevod in priredba: Vesna Žagar
BLITZ Film&Video Distribution